עריכת הדף "
מיני תרגומא/שמות/כא
" (פסקה)
קפיצה לניווט
קפיצה לחיפוש
אזהרה:
אינכם מחוברים לחשבון. כתובת ה־IP שלכם תוצג בפומבי אם תבצעו עריכות כלשהן. אם
תיכנסו לחשבון
או
תיצרו חשבון
, העריכות שלכם תיוחסנה לשם המשתמש שלכם ותקבלו גם יתרונות אחרים.
בדיקת אנטי־ספאם.
אין
למלא שדה זה!
==י== '''פרשת משפטים''' סימן כ"א פסוק י' ז"ל הרמב"ן '''שארה כסותה ועונתה''' של זו לא יגרע ואין צורך לומר אם לא ישא אחרת כי הכתוב דבר בהוה ופי' רש"י שארה מזונות כסותה כמשמעו עונתה תשמיש וכן תרגם אונקלוס '''זִיוּנָה''' ובגמרא{{הערה|[[בבלי/כתובות/מז/ב|כתובות מז:]]}} אמרינן על מי שאמר כך והאי תנא סבר מזונות דאורייתא דתניא שארה אלו מזונות וכן הוא אומר וימטר עליהם כעפר שאר וגו'. אכן לפנינו בגמ' דכתובות {{ממ|[[בבלי/כתובות/מז/ב|דף מ"ז:]]}} איתא שארה אלו מזונות וכן הוא אומר ואשר אכלו שאר עמי{{הערה|[[תנ"ך/תהילים/עח#כז|תהלים עח כז]].}} והמובן מסוגית הגמרא שהם דברי יחיד והלכה מזוני תקינו לה רבנן וגם על דרך הפשט למה יזכור במזונות שאר שהוא הבשר וכו' ולכך אני אומר כי פירוש שאר בכל מקום בשר הדבק והקרוב לבשרו של אדם וכו'. והנה שארה קרוב בשרה וכסותה כסות מטתה וכו' וענין הכתוב שאמר שאם יקח אחרת קרוב בשרה של זו וכסות מטתה ועת דודיה לא יגרע ממנה וכו' וכך אמרו חכמים{{הערה|[[בבלי/כתובות/מח/א|כתובות מח.]]}} שארה זו קרוב בשר שלא ינהג בה כמנהג פרסיים שמשמשין{{הערה|ברמב"ן לפנינו נוסף כאן: מטותיהן.}} בלבושיהן וזה פי' נכון כי דרך הכתוב בכל מקום להזכיר המשכב בלשון נקי ובקיצור ולכן אמר כאלו ברמז שארה כסותה ועונתה על שלשת העניינים אשר לאדם עם אשתו{{הערה|כנ"ל: בחבורן.}} ויבא זה כהוגן על דין ההלכה ויהיו המזונות ומלבושי האשה תקנה מדבריהם עכ"ל. אמנם לא כדברי הרמב"ן בדין זו דברי הרמב"ם בריש פרק י"ב מהלכות אישות בזה"ל כשנושא אדם אשה יתחייב לה וכו' שלשה מהן מן התורה ואלו הן שארה כסותה ועונתה שארה אלו מזונותיה וכו' וכתב הרב המגיד הג' דברים שכתב רבינו שהן מן התורה ואחד מהן המזונות הם מחלוקות תנאים בכתובות {{הערה|[[בבלי/כתובות/מז/ב|דף מ"ז:]]}} בברייתא ופסק רבינו כדברי האומר שארה אלו המזונות וכן תרגם אונקלוס שארה זיונה וכן פי' רש"י ז"ל בפירוש התורה אבל הרמב"ן ז"ל כתב שם בפירוש החומש שמזונות ומלבושי האשה מדבריהם ואני תמה בדבריו בענין המלבושים דהא בכולהו תנאי דברייתא שהם תנא קמא ור' אלעזר ור' אליעזר בן יעקב אע"פ שנחלקו במזון כולן שוין שכסותה הוא כמשמעו והמלבושין הן מן התורה וכן נראה לי עיקר לפי שלא מצאתי שהוזכר בכסות תקנת חכמים ועוד שכל התנאים הנזכרים שוים בזה ונ"ל שהמזונות הם מדבריהם שלא כדברי האומרים בברייתא שמזונות הם מן התורה ואע"פ שהם שנים לגבי ראב"י מ"מ משנת ראב"י קב ונקי ועוד שכן מכרעת ברייתא אחרת דאמר תקנו מזונות וכו' וכן משמע בגמרא בקצת סוגיות שהמזונות הם מדבריהם כנ"ל אבל הרשב"א ז"ל וקצת מפרשים ז"ל הסכימו לדעת רבינו שהם כולם מן התורה עכ"ל הרב המגיד. היוצא לתועלת מדברי הרב המגיד שהרשב"א והרמב"ם ס"ל דמזונות דאורייתא וכאונקלוס וכ"כ הטור אבן העזר {{ממ|[[טור/אבן העזר/סט|ריש סימן ס"ט]]}} כמ"ש הרמב"ם. וכן מה שמשיג הה"מ על הרמב"ן שכתב דמלבושי האשה מדבריהם מהא דכולהו תנאי דברייתא וכו' כולן שוין דכסותה הוא כמשמעו וכו' ועוד שכל התנאים הנזכרים שוים ביה ולכאורה הוכפל דבריו במ"ש ועוד שכל התנאים וכו' הלא כבר דבר מזה שכתב וכולה תנאי דברייתא וכו' אלא כדי דלא נימא דלפירוש הרמב"ן שפירש כסותה שעל המטה כמו דכתיב כי היא כסותה לבדה במה ישכב ע"ש א"כ נוכל לומר דזהו שאמרו התנאים כסותה הוא כמשמעו היינו כסות שעל המטה לפיכך סיים הרב המגיד ועוד שכל התנאים הנזכרים שוים ביה כלומר כמו דלראב"י הפירוש של כסותה היינו המלבושים הכי נמי לשני תנאים הראשונים נמי פירושו הכי באומרם כסותה כמשמעו היינו מלבושים כמו כנפות כסותך [דברים כ"ב פסוק י"ב] וקצת מזה תמצא בלחם משנה. וקצת ביתר ביאור כתב הר"ן בפרק נערה שנתפתתה בזה הלשון בגמרא איכא תנאי דסברי מזונות דאורייתא דתניא שארה אלו מזונות כו' ור"א בן יעקב פליג ואמר דשארה כסותה ועונתה כו' לכסות אתא וכיון דכולהו תנאי בגמרא ס"ל דכסותה כמשמעה הי' נראה לומר דכסותה מדאורייתא אלא כיון ששנינו במשנתינו וחייב במזונותי' ולא הזכיר הכסות כלל נראה שהכסות בכלל מזונות ועלה דמתני' תניא בברייתא תקנו מזונות תחת מעשי ידיה דמשמע שהכסות אינו אלא מן התקנה וכיון דסוגיין דעלמא במזונות דרבנן כדאיתא בפרק אע"פ קסבר כי תקינו רבנן מזוני עיקר משמע שאף הכסות אינו אלא מדבריהם ואפשר דדרשינן שארה זה קרוב בשר כדדריש לה רב יוסף בגמ' ועונתה כמשמעה וכסותה דרשינן מיניה שלא ישמש מטתו ע"ג קרקע אלא במטה מוצעת וכולי קרא לעונתה הוא דאתא וכן נראה דעת הרמב"ן ז"ל בפירוש התורה אבל הרמב"ם ז"ל פסק ב[[רמב"ם/אישות/ב|פרק ב' מהלכות אישות]] כמ"ד מזונות דאורייתא עכ"ל הר"ן. ברם לפי מ"ש התוס' י"ט בד"ה וחייב במזונותיה כו' בזה"ל ואני תמיה דלא תנן שחייב בכסותה אבל דלא תנן חיוב העונה לא קשיא די"ל דלא בעי למתנא וכו' ואפשר כיון דשייר עונה שייר נמי כסותה וכו' א"כ אין ראיות הר"ן מוכרחות. [וחידוש מהתי"ט שלא רמז בדבריו מדברי הר"ן כלום כאלו היו דברי הר"ן נעלמים מעיניו. ועוד אינני מבין דלמה דוקא תמה שלא תנן כסותה [במשנה] שחייב לה הבעל הלא יש עוד דברים שחייב לה הבעל כמו שחשב הרמב"ם {{ממ|[[רמב"ם/אישות/יב#ב|פרק י"ב דין ב' מהלכות אישות]]}} עיקר כתובה. לרפאותה אם חלתה וכו' אלא מה אית לך למימר מפני שמבוארים להדיא בשאר דוכתא במשנה אחריתא להכי לא חשבו במשנה דהכא א"כ גם בכסותה יש לומר הכי וכזה יש לדקדק ג"כ קצת אהוכחת הר"ן]. עוד כתב התי"ט לתרץ דכסותה זיל קרי בי רב הוא וליכא מאן דפליג דכסותה כמשמעו אבל לראב"י דכוליה קרא לכסותה אתא כדאיתא בברייתא מזונות אתיא בקל וחומר [עיין במה שאכתוב להבא בס"ד] איצטריך למיתני דחייב ודלא תני עונה דאתיא נמי בק"ו היינו כמ"ש וכו' עכ"ל. אמנם לפי דברי הר"ן נסתר זה דהא יש לומר כסותה דכתיב בתורה לאו היינו מלבושים וכן לפי מ"ש הרמב"ן הנ"ל א"כ לאו זיל קרי בי רב הוא והו"ל להתנא לאשמועינן שהבעל חייב להלבישה אלא ברור כמ"ש למעלה דהתנא סמך עצמו ממה שמבאר במשניות דלהבא על הסדר והיינו חיוב עונה מפורש במשנה {{ממ|[[בבלי/כתובות/סא/ב|דף סא:]]}} וחיוב ושיעור כסותה מפורש במשנה {{ממ|[[בבלי/כתובות/סד/ב|דף ס"ד:]]}} וכן לקתה שחייב לרפאותה מפורש במשנה {{ממ|[[בבלי/כתובות/נא/ב|דף נ"א:]]}} וכן כל הנך חיובי הבעל לאשתו מפורשין כל אחד במקומו ומשנה דהכא {{ממ|[[בבלי/כתובות/מו/ב|דף מ"ו:]]}} דקתני חייב במזונותיה ובפרקונה וכו' חדא מתרי ותלת נקט. עוד כתב התי"ט לתרץ בזה הלשון ואפשר לי לומר דמתניתין סברא כברייתא דאמר לעיל תקנו מזונות ושהם מדבריהם ולהכי איצטריך למיתני וזה סיוע גדול להרמב"ן בפירוש החומש שסובר דמזוני מדבריהם דהא סתם משנה הכי סברה עכ"ל. אמנם לשיטת הרמב"ן עצמו שפסק דגם [כסותה היינו] מלבושי אשה וכן מזונות שניהם מדבריהם. א"כ סיוע שאין בה ממש היא. והנה סיים התי"ט בזה"ל ועוד בריש פרק ג' דמעשרות מוקמינן למתני' דהתם כמאן דאמר שאין מזונות האשה דאורייתא עכ"ל. ואף שקיצר בכאן סמך עצמו על מ"ש בריש פרק ג' דמעשרות בד"ה בניו ובני ביתו אוכלים ופטורים. בירושלמי פריך ואין להם מזונות כלומר ומאי שנא מפועלים דסיפא ומשני כמ"ד אין מזונות לאשה מד"ת כלומר וכו' ע"ש. הן אמת לכאורה יהיה ממשנה דמעשרות וכאוקימתא דהירושלמי ראיה להדיא כדעת הרמב"ן והרב המגיד וסייעתם ותיובתא להרמב"ם והרשב"א וסייעתם דפסקו מזונות האשה דאוריית'. איברא כבר מצינו שנאמר על כמה גדולי ראשונים אגב חורפיה לא עיין או אגב שיטפא וכו' כן אבקש מעצמות הקדושים של מארי דודי זקני הגאון תי"ט כי אחר העיון בירושלמי אדרבא משם קצת ראיה לשיטת הרמב"ם וסייעתו. כי זה לשון הירושלמי ניחא בניו ובני ביתו ואין לה עליו מזונות כמ"ד אין מזונות לאשה דבר תורה כהדא דתני אין ב"ד פוסקין מזונות לאשה מדמי שביעית אבל נזונית היא אצל בעלה שביעית וכו' ופירש רא"פ בזה"ל ניחא בניו אבל בני ביתו קשה לן היינו אשתו הרי יש לה עליו מזונות ומ"ש מפועלין דאסורין כשיש להן עליו מזונות דה"ל כמקח וה"נ גבי ליהוי כמקח. אין ב"ד פוסקין מזונות לאשה מדמי שביעית שאסור לפרוע חובו מדמי שביעית אבל יכולה שתיזון אצל בעלה פירות שביעית בלא פסיקה שלא נראה כפורע החוב הכי נמי כאן כיון שאין פוסקין לה רק עמו אוכלת לא נראה כפריעת חוב וכמקח ואתיא אפילו למ"ד יש לה מזונות דבר תורה וגרסינן או כהדא וכו' עכ"ל ואם היה לאד"ז הגאון תי"ט פירוש אחרת מספיק למה דסיים הירושלמי כהדא דתני אין ב"ד פוסקין וכו' נגד פירושו של הגאון ר' אלי' פרקאן ז"ל והוא נעלם ממני. עכ"פ זכיתי בזה שאין בראייה זו מן הירושלמי סתירה לשיטת הרמב"ם וסייעתו שהם מפרשים כפירוש רא"פ. וחזינן מדטרח הירושלמי לאוקמי מתני' כמ"ד מזונות אשה דבר תורה נראה דקיי"ל כוותיה וכדעת אונקלוס שארה זיונה. וראיתי בירושלמי דכתובות ריש פרק ז' איתא נמי בזה הלשון ויש אדם נודר שלא לפרוע את חובו וכו' כמ"ד אין מזונות האשה מדבר תורה כהדא דתניא אין ב"ד פוסקין לאשה מזונות מדמי שביעית וכו' ועיין פירוש הגאון קרבן העדה ומשיג שם על הפירוש של הרא"פ במעשרות פ"ג ע"ש היטיב. והשתא יש לצדד בזכות של התי"ט. ומה שלא הביא התי"ט אותו הירושלמי דריש פרק ז' דכתובות שהוא מבואר יותר י"ל הואיל דמסוגיא דגמרא דילן ע"י דמוקי המשנה של המדיר וכו' באומר לה צאי מעשי ידיך במזונותיך עיין שם שוב אין דברי הירושלמי מוכרחין ודו"ק היטיב. כי קצרתי ועל לב נבון בטחתי. ומה שעומד נגד זה עדיין הרב המגיד שכתב ונ"ל שהמזונות הם מדבריהם וכו' ואעפ"י שהם שנים מ"מ משנת ר"א ב"י קב ונקי [הבאתי דבריו למעלה]. אכן כבר כתב עליו הכסף משנה בזה"ל ואני אומר שלא דקדק בדבר דהא מסיים בברייתא אליבא דראב"י דמזונות ועונה הוין דאורייתא וכמ"ש תוס' בפרק נערה עכ"ל. ולהעיר אוזן בלימודים אעתיק לשון התוס' דף מ"ח. ד"ה ראב"י אומר שארה כסותה לפום שארה תן כסותה וכו' פירש רשב"ם דראב"י סבר נמי מזונות דאורייתא דהכי מתניא סיפא דברייתא מזונות מניין אמרת קל וחומר ומה דברים שאין בהן קיום נפש כך דברים שיש בהן קיום נפש על אחת כמה וכמה דרך ארץ מנין אמרת ק"ו מה דברים שלא נשאת עליהם לכתחילה אין רשאי למנוע ממנה דברים שנשאת עליהם לכתחילה אינו דין שאינו רשאי למנוע ממנה ולפ"ז תימא ברייתא דלעיל דקתני תקנו מזונות תחת מעשי ידיה דמשמע דמזונות דרבנן כמאן אתיא עכ"ל. הרי מבואר להדיא מתוס' דס"ל מזונות דאורייתא וכאונקלוס והרמב"ם וסייעתם: וראיתי בש"ך {{ממ|[[ש"ך/חושן משפט/צז#יז|ח"מ סימן צ"ז ס"ק י"ז]]}} ואם באו וכו' ובטור אה"ע {{ממ|[[טור/אבן העזר/סט|ריש סימן ס"ט]]}} פסק דמזונות דאורייתא וכן פסק הרמב"ם ריש פרק י"ב מהלכות אישות והרב המגיד האריך שם בזה וכו' ומה שהקשה הכסף משנה ריש פי"ב מהלכות אישות על הה"מ לא קשה מידי כשתעיין במזרחי פרשת (שופטים צ"ל) משפטים עכ"ל. [וע"ש בסמ"ע ובדרישה שהאריך דגם הרי"ף שכתב שם דרבנן היינו דחכמים תקנו דמזונות שהוא חייב לזון את אשתו מדאורייתא כשיש לו דוקא ולפיכך החוב קדמו ע"ש כי כאן אין מקומו] וראיתי עוד שבאר היטיב כתב על הכ"מ ואישתמיטתי' לבעל הכ"מ דברי המזרחי פרשת ואלה המשפטים ע"ש עכ"ל. ולא ידעתי אם תפס בסימנים [דאוריית'] בהשמטה זו דהא הכ"מ מעיד בעצמו וסיים כמו שכתבו התוס' בפרק נערה הרי חיזק הדבר במסמורת ממ"ש התוס' בשם הרשב"ם מכח הברייתא דמזונות דאורייתא היא וא"כ שפיר הציל הכ"מ כל אותן הגדולים שסוברים מזונות דאורייתא שלא יתנגדו לראב"י דמשנתו קב ונקי משום דאינהו ס"ל כרשב"ם שמפרש עפ"י הברייתא דגם ראב"י ס"ל מדין ק"ו שהמזונות ועונה הוא מדאורייתא ויש בזה ליתן טעם ושבח דבהא פליגי הת"ק ור' אלעזר ס"ל אף דאתיא בק"ו מ"מ מלתא דאתיא בק"ו מ"מ מלתא דאתיא בק"ו טרח וכתב לה קרא אבל ראב"י לא ס"ל הכי עיין פסחים {{ממ|[[בבלי/פסחים/יח/ב|דף יח:]] ו[[בבלי/פסחים/עז/ב|דף עז:]]}} ועוד יו"ד פעמים בש"ס ותמצא איכא מאן דאמר דלא אמרינן דטרח וכתב קרא מה דילפינן בק"ו ולפיכך קשיא אחרי דמזונות ועונה אתיין מכח ק"ו מכסותה א"כ שארה ועונתה למה לי לכך פירש ראב"י לפום שארה וכו' ולפום עונתה מן כסותה. ומעתה חובה עלי להעתיק דבריו של המזרחי ז"ל בפרשת משפטים שארה אלו מזונות במכילתא ומייתי לה בפרק נערה ומה שטען עליו הרמב"ן ז"ל שהם דברי יחיד והלכה מזוני תקנתא דרבנן הן הנה הרמב"ם והסמ"ג והרשב"א ובעל הטורים וכמה פוסקים אחרים כלם פסקו שהמזונות הן מן התורה ומה שכתב בעל מגיד משנה אע"פ שהאומרים מזונות מן התורה הן שנים לגבי רבי אליעזר בן יעקב מ"מ משנת ראב"י קב ונקי אינו מחוור שהרי בסיפא דברייתא במילתיה דראב"י תני מזונות מנין קל וחומר ומה דברים שאין בהם קיום נפש כך דברים שיש בהם קיום נפש על אחת כמה וכמה משמע דראב"י נמי ס"ל דמזונות דאורייתא וכ"כ תוס' בשם רשב"ם בפרק נערה אך קשה דא"כ ברייתא דקתני תקנו מזונות תחת מעשי ידיה דמשמע דמזונות דרבנן דלא כמאן ושמא מפני זה כתב הסמ"ג דלראב"י מזונות ועונה הם מדרבנן שסובר דברייתא דמכילתא דקתני לראב"י מזונות מניין מק"ו דכסותה אינו אלא דרך אסמכתא דומיא דק"ו דמגילה מעבדות לחירות אמרו שירה ממות לחיים על אחת כמה וכמה לזה אמרו מגלה היא מדרבנן. ויש קצת ראיה על זה שהרי הגמרא לא הביא בפרק נערה מדברי ראב"י רק ששארה כסותה ועונתה כלם לכסותה ומסיפא דברייתא דקתני מזונות מניין לא הביא כלום עכ"ל. צא ולמד שגם המזרחי כתב על הה"מ [כמ"ש הכ"מ] ואינו מחוור שהרי בסיפא דברייתא וכו' ומה שמסיק דברייתא דקתני מזונות מניין מק"ו וכו' אינו אלא על דרך אסמכתא וכו' לא כתב המזרחי כך אלא לשיטת הסמ"ג שכתב דלראב"י גם עונת דרך ארץ אינ ו אלא מדבריהם. אבל לשיטת הרב המגיד שלא כתב אלא על מזונות שהוא מדרבנן אבל בעונת דרך ארץ מודה להרמב"ן שהוא ד"ת אפילו לראב"י וזה לא ידעינן אלא מכח ק"ו א"כ ע"כ דק"ו אלימתא הוא כמו כל דין ק"ו ומעתה גם מזונות הוא ד"ת מכח ק"ו. א"כ סיום דברי המזרחי שכתב דק"ו זה אינו אלא על דרך אסמכתא וכו' לא העלה ארוכה למה שכתב בתחלה ואינו מחוור שהרי וכו'. ועל דרך הזה תבין כשתדקדק בדברי הכ"מ שכתב דהא מסיים בברייתא אליבא דר"א בן יעקב דמזונות ועונה הוי דאורייתא דקדק לכתוב ועונה. לברר דבריו על נכונה. הרי לך ברורים דברי הכסף משנה. אבל תירוצו של הש"ך אינו מעין הטענה. וצריך עיון גדול על הש"ך. ודע דמ"ש המזרחי בשם הסמ"ג דלראב"י מזונות ועונה הם מדרבנן וכו'. אכן בסמ"ג שלפני [דפוס ווינעציא שנת ש"ז לפ"ק] איתא לא תעשה פ"א שארה כסותה ועונתה לא יגרע צוה הקב"ה שהנושא אשה לא יגרע ממנה שאר כסות ועונה ובפירוש המקרא הזה נחלקו רבותינו בכתובות פרק נערה שחכמים אומרים שארה אלו מזונות כסותה כמשמעה ועונתה תשמיש וראב"י אומר כסותה ועונתה לפי עונתה שלא יתן לה חדשים בימות החמה ושחקים בימות הגשמים שארה כסותה לפי שארה תן לה כסותה שלא יתן של ילדה לזקנה ושל זקנה לילדה (ולראב"י מזונות ועונתה מדרבנן) ועל הגליון נדפס במקצת ספרים אין זה: ותניא בתוספתא לראב"י מזונות מניין אמרת ק"ו ומה דברים שאין בהם קיום נפש כגון כסותה אין רשאי למנוע ממנה דברים שיש בהם קיום נפש לא כ"ש עונה מניין ק"ו ומה דברים שלא נשאת עליהם מתחלה אין רשאי למנוע ממנה דברים שנשאת עליהם מתחלה לא כ"ש תני רב יוסף שארה זו קרוב בשר שלא ינהג בה מנהג פרסיים וכו' ושיעור עונה ומזונות וכסות מפורשין בפרק אע"פ דתנן העונה האמורה בתורה הטיילין וכו' הפועלים וכו' הספנים וכו' והטעם שמאחר שהעונה סתומה בתורה יש לפרש לפי הנראה הכל לפי טורח אומנתו ינהיג את עצמו עכ"ל הסמ"ג: '''והנה''' המעיין יראה דהדין עם מקצת הספרים דלא גרסינן ולראב"י מזונות ועונתה מדרבנן ומכמה טעמים מוכח דנוסחא מוטעת היא. ראשון שהרי התחיל הסמ"ג לחשוב לא תעשה פ"א שארה וכו' צוה הקב"ה שהנושא אשה וכו' משמע שכל התורה מדאורייתא לכ"ע אפילו לראב"י ולהכי כתב הסמ"ג ובפירוש המקרא נחלקו וכו' כלומר רק בפירוש המקרא פליגי אי שארה הוא מזונות ועונתה עונה ממש וראב"י ס"ל דפירוש המקרא אינו כך אלא לפום שארה וכו' אבל לפום קושטא דמלתא גם ראב"י מכח הק"ו מודה שהיא מצוה שצוה הקב"ה וכו' ולפיכך דקדק לכתוב ובפירוש המקרא ולא כתב ובעיקר הדין נחלקו והאמת עד לעצמו דלכך הביא הסמ"ג מיד בסמוך לה ותניא בתוספתא לראב"י מזונות מנין אמרת ק"ו וכו'. ותו לדברי הה"מ דקיי"ל כראב"י דמשנתו קב ונקי אפילו נגד תרי א"כ למה פסק הסמ"ג דלא כוותיה שחשבן למצוה דאורייתא אלא וודאי דגם ראב"י ס"ל כך מכח הק"ו. ותו דא"כ גם המשנה דף ס"א : העונה האמורה בתורה וכו' יהיה נגד ראב"י. וראיתי בתוי"ט שכתב וקצת קשה מאי למימרא האמורה בתורה וי"ל דאפי' לראב"י דדריש לשארה כסותה ועונתה כולהו לכסות אפ"ה אית ליה דעונה אמורה בתורה ממדת ק"ו כדמייתי התם בתוס' סיפא דברייתא דרך ארץ מניין אמרת ק"ו וכו' עכ"ל. ותו דכבר ידענו דדין ק"ו דאורייתא {{ממ|[[בבלי/בבא קמא/קה/א|בבא קמא דף ק"ה.]], [[בבלי/בבא בתרא/קיא/א|בבא בתרא דף קי"א.]], [[בבלי/זבחים/סט/ב|זבחים דף ס"ט:]]}} מדין ק"ו כיצד וכו' וגם לולא דכתב רחמנא שאין עונשין מן הדין [עיין מכות דף ה':] היינו דנין ק"ו לחייב מיתה ע"פ ק"ו. ובכן מי יתנני השב רוחי. להלום דברי המזרחי. שאומר דבר חדש אשר לא שמענו עד כה שק"ו הוא אסמכתא והאיך יתואר זה אחרי דקיי"ל דאדם דן ק"ו מעצמו {{ממ|[[בבלי/נדה/יט/ב|נדה דף יט:]]}} וא"כ אם לא מצינו שום ענין הגורם לבטל הק"ו כגון פירכא או כיוצא בו אין ספק שהק"ו אלימתא לחייב או לזכות. ומה שמביא המזרחי לסעד מק"ו ממגילה לא זכיתי להבין שהרי בגמרא מגילה דף י"ד. אמרו מ"ח נביאים וכו' ולא הותירו על מה שכתוב בתורה חוץ ממקרא מגילה מאי דרוש אמר ר' חייא בר אבא ומה מעבדות לחירות אמרינן שירה [ביציאת מצרים אמרו שירה על הים רש"י] ממיתה לחיים לא כ"ש אי הכי הלל נמי נימא [שהיא שירה רש"י] וכו' רב נחמן אמר קרייתה זו הלילא רבא אמר בשלמא התם וכו' הרי חזינן דהנביאים סמכו עצמן על הק"ו והוסיפו על מה שכתוב בתורה מקרא מגילה ולשיטת רב נחמן לולא שתקנו קריאת מגילה היה מהחיוב לומר הלל על הנס שנעשה ממיתה לחיים מכח ק"ו ומה מעבדות לחירות וכו' [ועיין לעיל דף ז. עד שמצאו לה מקרא כתוב בתורה וכו' ובתוס' ד"ה נאמרה לקרות] ומ"ש המזרחי עוד ויש קצת ראיה על זה שהרי הגמרא לא הביא וכו' כבר ביררתי בס"ד בחיבור התוספתא אשר לי כי כמה וכמה דינים נלמדים מן התוספתא אף שלא הובאו בש"ס דילן. ולכן מפאת כל אלה שפיר כתב הכ"מ ונסתייע מהתוס' שהביאו סיפא דהברייתא. ואי משום קושיא שכתב המזרחי דא"כ ברייתא דקתני תקנו מזונות תחת מעשי ידיה דמשמע דמזונות דרבנן דלא כמאן והיא נאמרה כבר בתוס' דסיימו ולפי זה תימא ברייתא דלעיל וכו' ואפ"ה לא כתבו התוס' שהק"ו הוא דרך אסמכתא מטעמים דאמרן. וידעו תוס' דיש לתרץ התמיה היטב לפי מה דקיי"ל כרב הונא אמר רב דיכולה אשה לומר לבעלה איני נזונית ואיני עושה ופריך הש"ס מהך ברייתא דקתני תקנו מזונות תחת מעשי ידיה ומשני אימא תקנו מעשי ידיה תחת מזונות עיין לקמן דף נ"ח: ובתוס' דף מ"ז: ד"ה תקנו וכו' והשתא לפי המסקנא אליבא דהלכתא דכך תני בברייתא תקנו מעשי ידיה תחת מזונות א"כ שפיר אתיא הברייתא אליבא דכ"ע ומזונות דאורייתא: '''ברם''' לריש לקיש לקמן דף נ"ח: דפליג ארב הונא אמר רב וס"ל דמעשי ידיה עיקר וכן לרב אדא בר אהבה לקמן דף נ"ט. דמגיה הברייתא אימא תקנו מזונות תחת מותר מעשי ידיה קושית התוס' והמזרחי במקומה עומדת כמאן אתיא. ולכאורה יש לדקדק דעדיפא הו"ל לתוס' ולמזרחי להקשות על ריש לקיש דס"ל דמעשה ידיה עיקר והוא דלא ככולהו תנאי. וכן על רב אדא ב"א כמאן ס"ל. וקצת הוה אמינא דס"ל לר"ל ולר"א ב"א כברייתא דתני רב יוסף דף מ"ח. שארה זו קרוב בשר מסייע ליה לרב הונא דאמר האומר אי אפשי אלא אני בבגדי והיא בבגדה יוציא ונותן כתובה א"כ כיון דמוקמת לשארה על קרוב בשר אין למזונות ראיה מן התורה [אלא חכמים תקנוה למר תחת מעשה ידיה ולמר תחת מותר מעשה ידיה] וס"ל בזה כת"ק ור"א דלא ילפו מזונות ועונה מק"ו אלא עונה כמשמעו הוצרך הכתוב להודיע ואי אמרינן דמזונות אתיא מק"ו דכסות קשה ועונתה למה לי הא פשיטא דעונתה מק"ו אתיא אלא במה שכתבה התורה ועונתה רצה להורות דלא נילף ק"ו ואם כן כיון דשארה אתיא לקרוב בשר אין לנו ללמוד חיוב מזונות ד"ת: ובזה יתיישב הסוגיא דלקמן דף נ"ח: אמר רב הונא אמר רב יכולה אשה שתאמר לבעלה איני נזונית ואיני עושה קסבר כי תקינו רבנן מזוני עיקר ומעשי ידיה משום איבה מיתיבי תקנו מזונות תחת מעשי ידיה אימא תקנו מעשי ידיה תחת מזונות ולכאורה איכא למידק למה זה אמר הש"ס קסבר כי תקינו רבנן מזוני וכו' עדיפא הו"ל למימר דקסבר רב הונא דמזונות מדאורייתא כמו כולהו תנאי הת"ק ור"א וראב"י. ובפרט לפי מ"ש דלפי מה דמהפך רב הונא הברייתא אימא תקנו מעשי ידיה תחת מזונות דגם הברייתא ס"ל כהני תלתא תנאי א"כ ניחא טובא לומר דרב הונא ס"ל דמזונות עיקר שהוא דאוריית' ומעשי ידיה משום איבה. אמנם לכדאמרן דרב הונא דאמר האומר אי אפשי אלא אני בבגדי וכו' הוציא סברא זו כפי המבואר מסייע ליה לרב הונא מקרא דשארה זו קרוב בשר א"כ ע"כ דמזונות תקנו רבנן: והוי יודע דסוגיא דאמרן דף נ"ח: ולקמן דף ע': ודף פ"ג. ודף ק"ז: ובבא בתרא דף מ"ט: ובגיטין דף ע"ז: איתא אמר רב הונא אמר רב יכולה אשה וכו' מזוני עיקר וכו' ומפני גירסא זו איכא למידק טובא הא דאמר הש"ס בסוף הסוגיא דף נ"ח: רב ושמואל סברי תקנו מזונות תחת מעשי ידיה וכו' הלא בכל מקומות הנ"ל מבואר דרב סבר ליה דמזונות עיקר ומעשי ידיה תחת מזונות. אמנם אודיע כי בבבא קמא דף ח': איתא אמר רב הונא יכולה אשה שתאמר לבעלה וכו' ולא גרסי' אמר רב וא"כ דרב הונא בעצמו ומפי עצמו אמר יכולה אשה וכו' הוכרח הש"ס לומר קסבר כי תקנו רבנן מזוני וכדאמרן. ועפ"י האמור דכולהו תנאי וגם ראב"י ס"ל דמזונות ד"ת יתיישב מה שלכאורה תמוה למאוד הא דאמר רבא דף מ"ז: האי תנא סבר מזונות מדאורייתא דתניא שארה אלו מזונות וכן הוא אומר וכו' ר' אלעזר וכו' עונתה אלו מזונות וכו' הנה ראינו כי הת"ק ור"א ס"ל מקראי חיוב מזונות וא"כ הו"ל לרבא למימר הני תנאי סבירא להו מזונות דאורייתא ולא לשלול רבים בלשון יחיד ואולם אמת נכון הדבר לפי מ"ש תוס' ישנים לעיל דף כ"ט: ד"ה ולאפוקי מהאי תנא פירוש תנא דברייתא אבל מפיק מתרווייהו תנאי שמוזכרים בברייתא. והשתא אם אמרינן כמו שכתבתי דכולהו תנאי המוזכרים בברייתא [כלומר אף ראב"י ס"ל מכח ק"ו דמזונות דאורייתא] שפיר יש לומר הא דאמר רבא האי תנא סבר פירוש תנא דברייתא משא"כ לדעת המזרחי דראב"י ס"ל דמזונות דרבנן אבל הת"ק ור"א סל דמזונות ד"ת אין לומר דפירוש האי תנא סבר דקאי על תנא דברייתא. ובכן אחת לאחת. הכ"ף מצרף בקב נקי ונחת. בלימא מסייע בסיוע שיש בו ממש לדעת אונקלוס שארה זיונה וכדעת הרמב"ם והרשב"א וסייעתם: עוד אני מדבר. מצאתי רב לי בדבר זה לחבר. שגם הגאון בעל פרשת דרכים בדרך מצותיך כתב דמה דאיתא בסמ"ג ולראב"י מזונות ועונה מדרבנן נראה דטעו' סופר הוא וכתב עוד דממה שכתב הסמ"ג עשין (מ"ז וצ"ל) מ"ח שארה אלו מזונות כסותה כמשמעו כו' מבואר דפסק כחכמים ומשיג על המזרחי והרוצה לעמוד עליו יע"ש:
תקציר:
שימו לב:
תרומתכם לאוצר הספרים היהודי השיתופי תפורסם תחת תנאי הרישיון: ללא שימוש ציבורי וללא שימוש מסחרי (למעט בידי אוצר הספרים היהודי השיתופי, ראו
אוצר:זכויות יוצרים
לפרטים נוספים). אם אינכם רוצים שעבודתכם תהיה זמינה לעריכה על־ידי אחרים, שתופץ לעיני כול, ושאוצר הספרים היהודי השיתופי יוכל להשתמש בה ובנגזרותיה – אל תפרסמו אותה פה. כמו־כן, אתם מבטיחים לנו כי כתבתם את הטקסט הזה בעצמכם, או העתקתם אותו ממקור שאינו מוגן בזכויות יוצרים.
אל תעשו שימוש בחומר המוגן בזכויות יוצרים ללא רשות!
ביטול
עזרה בעריכה
(נפתח בחלון חדש)
תפריט ניווט
כלים אישיים
עברית
לא בחשבון
שיחה
תרומות
יצירת חשבון
כניסה לחשבון
מרחבי שם
דף
שיחה
עברית
צפיות
קריאה
עריכה
גרסאות קודמות
עוד
חיפוש
ניווט
עמוד ראשי
שינויים אחרונים
דף אקראי
עזרה
ייעוץ כללי
בקשת ספרים
עורכים שואלים
דיווח על טעויות
צ'אט להדרכת עריכה
יש לי חידוש!
עריכה תורנית
עריכה תורנית
עזר לעורך
פורום עורכים
בית המדרש
אחרונים בפורום
פעילות המיזם
פרויקטים פתוחים
לוח מודעות
אולם דיונים
בקשות מהמערכת
בקשות ממפעילים
כלים
דפים המקושרים לכאן
שינויים בדפים המקושרים
דפים מיוחדים
מידע על הדף